-
Vihar a Belvárosban
Sajnos a vasárnap esti vihar, ami miatt a Bagossy koncertet is félbeszakították "letarolta" a belvárost. Sátrakat borított, díszleteket bontott az erős, viharos szél. A károk felszámolása jelenleg is tart, a szervezők és a Városgondnokság a helyszínen van és dolgoznak. Ha kidőlt fát, közlekedési akadályt látnak, értesítsék a városi útügyeletet a 0670/6699-147-es telefonszámon.
2024.08.18. -
Tudnivalók egyetemistáknak
A felvi.hu szerint várhatóan augusztus 29-én érkeznek a ponthatárok és ekkor dől el, ki kerül be az általa megjelölt felsőoktatási képzésre. Székesfehérváron pótfelvételit hirdetett a Kodolányi János Egyetem és az Óbudai Egyetem Alba Regia Kara is.
2024.08.18. -
A horgony története
Már információs tábla is hirdeti a Csónakázó-tó partján, hogy került az óriási vasmacska Székesfehérvárra, Székesfehérvár finn testvér- városából, Kemiből érkeztek vendégek a városba, hogy felavassák azt.
2024.08.19. -
Közgyűlési összefoglaló
Visszaköltözött a Tóparti a megújult iskolaépületbe és hamarosan az Ybl iskolarészbe is visszamehetnek a diákok. Folytatódik az útfelújítás a Gáz utcai garázssoron valamint emelkednek a közétkeztetés díjai.
2024.08.16.
Út a katedráig - főiskolai tanári kinevezést vehetett át Dr. Régi Tamás
![Út a katedráig - főiskolai tanári kinevezést vehetett át Dr. Régi Tamás](/_upload/images/news/70049/kodo2.jpg)
Dr. Régi Tamás a Miskolci Egyetemen szerezett alapdiplomát, majd az angliai Leeds Metropolitan University-n doktorált turizmusantropológiából. Ezt követően, nagy-britanniai egyetemeken tanított, majd a dél-koreai Keimyung University Szociológia tanszékén kapott Associate professor-i állást. Később visszatért Angliába, és az Oxfordi Egyetem Queen Elizabeth House vendégkutatójaként dolgozott. 2015-ben tért haza Magyarországra. A Kodolányi János Egyetem mellett, a Közép Európai Egyetemen is oktat. Egy korábban – az agra.hu-n megjelent – interjúban elmondta:„Több, mint húsz évvel ezelőtt jártam először Afrikában, és azóta körülbelül három évet töltöttem a kontinensen. A kutatásomat főleg a Dél-Etiópiában élő félnomád murszi nép körében végeztem, de emellett írtam könyvet Egyiptomról, részt vettem filmes utazásokon Dél-Afrikában, Botswanában, Zambiában, Tanzániában és utazgattam Ugandában és Kenyában.”
- Kulturális antropológusként beutaztad a világot, életpályádat számtalan élmény színesíti. Számunkra idegen kultúrákat figyelhettél meg testközelből, sok érdekes emberrel találkoztál. Rendszeresen publikálsz, tapasztalataidat pedig első kézből osztod meg a hallgatóiddal. Melyik környezetben érzed igazán otthon magad: Budapesten az egyetemi előadóban kollégáid és a diákok gyűrűjében vagy Afrikában terepmunkán?
- Valószínű azért foglalkozom ennyi mindennel, mert elég hamar ráunok egy-egy dologra. Igazából addig izgat valami, amíg az újdonság erejével hat és kihívások elé állít, de amint megoldottam a feladatot, elvégeztem a munkát, a többi nem nagyon foglalkoztat. A munkám gyümölcse nem különösebben szokott érdekelni. Az út jobban érdekel, mint a végállomás. Így mindenhol jól érzem magam egy ideig, aztán szeretek váltani és áttérni valami másra. Mindig is szerettem tanítani, de a szüneteket nagyon vártam, mert akkor tudtam menni terepre, vagy más munkákat csinálni. Az utóbbi években ipari alpinistáskodtam, biciklis futárkodtam, hogy csak néhányat említsek a hobbijaim közül. Említetted a repülést: azt már egy ideje nem szeretem, mióta gyerekem van elkezdtem félni a repüléstől.
A világ globalizálódik, követhetetlen tempóban fejlődik. Véleményed szerint milyen negatív, illetve pozitív hozadékai vannak ennek a folyamatnak, például az oktatás, a kutatások vagy a nem nyugati típusú kultúrák visszaszorítása szempontjából? Mik a tapasztalataid ezeket illetően?
Természetesen senki nem látja át egészében a jelenlegi emberi civilizáció működését, de még csak részterületeit sem annyira, hogy biztosan jósolni lehessen. A világ mindig is globalizálódott, a kérdés inkább az, hogy mekkora tempóban és egy-egy régióra ez miként hat. Például Afrika számos területei a mai napig képtelenek részt venni abban a fogyasztói kultúrában, amiről mi azt gondoljuk, hogy az egész világot uralja. Valóban sok társadalom a világon egymáshoz hasonló szimbólumokban kezd hinni, de még nagyon messze vagyunk az egységes emberi kultúrától. Én antropológusként valóban mindig azt néztem, hogy egy-egy kisebb közösségnek milyen lehetőségei vannak az erőszakos tömegkultúrával szemben. A turizmus pont egy ilyen jelenség, amin keresztül tökéletesen bemutatható, hogy milyenek vagyunk és hogy hogyan működik a globalizációnak nevezett jelenség.
Turizmus Tanszék, szinte minden nagyobb magyarországi felsőoktatási intézményben van. Miért pont a Kodolányi? Milyen szálak fűznek az intézményhez?
Angliában doktoráltam egy turizmus antropológiai kutatással. Amikor onnan hazatértem, akkor a turizmus területén a Kodolányin működő turizmus tanszék az egyik, ha nem a legjobb turizmus tanszék volt az országban, ahol a kutatás is fontos volt. Illetve egy olyan befogadó közegre találtam, amiért a mai napig hálás vagyok az intézménynek. Ez 10 évvel ezelőtt volt, és a véleményem azóta sem változott.
Hová utazol legközelebb?
Még nem tudom. Nemrégen tértem haza Zimbabwéből, Mozambikból és Zambiából. Antropológiai terepmunkát végeztem a Zambézi-Luangwa folyók összefolyásánál a csikunda népnél. Ez számomra egy újfajta terep, más, mint amikkel eddig foglalkoztam. A Néprajzi Múzeum munkatársaként az ezen a területen korábban összegyűjtött tárgyakkal kapcsolatban kezdtem itt dolgozni, de az egyik téma hozta a másikat, és jelenleg egy nagyon összetett néprajzi, antropológiai kutatásban találtam magam.